Team Wild Animals Only Released On: Www.HoundDawgs.org.
- Är det nån där? Kom igen! - Släpp in oss!
- Skynda! - Hjälp!
- Vem är det? - Snälla, släpp in oss!
Hur vet jag att ni inte är från dimman?
Lyssna... Jag är Anna Lamberts dotter. Hon var här.
Snälla! Släpp in oss!
Kom igen.
Ni får ursäkta... Man kan inte vara nog försiktig.
Tack.
Kom in.
Lugn och fin.
- Vad är det med honom? - Drogad av tokdoktorn.
Välkommen till min värld.
Vi måste röra på oss.
Du är inte i stånd att vara uppe på benen.
Det stämmer, vi behöver vila.
Det finns inte många människor kvar här.
Det finns rum längre ner i korridoren. Sängarna är bäddade.
Ta för er.
Jag beklagar verkligen det som hände din mamma.
Hon var inte som de andra.
Det fanns inget ont i henne.
Tack.
Vänta.
- Jag trodde att du ville vara ensam. - Vad menar du?
- Du stack. - Jag kan förklara.
Inte röra.
Synd, jag ville skjuta honom.
Spara kulorna. Om Jay har rätt...
Om det är så att de kastar ut folk från gallerian, kommer vi att behöva kulorna.
I annat fall är han en större psykopat än befarat, så vi får väl ta reda på det.
- Fungerar de? - Inte de dyra.
- Men de enklare batterierna funkar. - Det enkla duger gott.
Gus?
- Gus, är du där? - Ett ögonblick.
Kom in.
Det håller på att spåra ur där nere.
- Hallå! - Släpp!
Hallå!
Vad fasen står på?
Han höll sig inte till ransonerna och började ta för sig.
Har du helt tappat vettet? Maten räcker bara två dagar till.
- Det var Kyle! - Jag är utsvulten.
- Det är vi alla. - Det finns bara te och kakor.
- Och militären kommer. - Men vi vet inte när...
eller hur stort område flygbladen spreds över.
Vad vill du?
- Bara låna några sällskapsspel. - Du har inget här att göra.
Visst.
Jag älskar den där sången.
Jag med. Den är lugnande.
Min pappa slog min mamma.
Min syster tog med mig och min bror in på sitt rum och spelade den.
Hon vred upp volymen på max.
Jag hatar den sången.
Min fru älskade den.
- Då var det klart. - Tack, doktorn.
Ni får väl höra mycket sånt. Visst, fader?
- Ursäkta? - Ni får väl höra mycket sånt.
Om män som slår kvinnor.
Ni förlåter deras synder.
Synden hör tyvärr till människans natur.
Det är fruktansvärt.
Att se en man slå en kvinna.
Finns inget värre.
Jag har varit polis i mer än 15 år.
Det är nog det enda jag är bra på. Att veta när folk döljer saker.
Ni har inte rört maten.
Än sen?
Skuld förstör aptiten.
Det gör även rädsla.
Det finns nånting ännu värre än kvinnomisshandlare.
Ynkryggar som låter nån annan göra det åt dem.
Polischef Heisel...
Har ni ofta träffat på präster som slår gamla damer?
Nej.
Men de är bra på att manipulera korgossar.
- Mr Heisel... - Har ni nåt ni vill bekänna?
Nej!
Sluta! Hjälp honom!
Ingen kommer att hjälpa er.
Du heter inte Bryan Hunt, utan Jonah Dixon.
Du slog ner en soldat som hette Bryan Hunt utanför Arrowhead och du tog hans kläder.
Jag träffade Bryan.
Det var därför jag stack.
Antingen lider du av minnesförlust eller så är du en psykopat.
- Vilket är det? - Jag...
Jag visste inte, jag svär.
- Visste inte vad? - Mitt namn.
Jag träffade honom...
när du hade åkt.
Han försökte döda mig.
Så jag är Jonah?
Du är Jonah.
Vart åkte du?
Jag...
Jag åkte till min mammas hus. Jag ville fly.
Och...
min mamma var där.
Eller, ja...
Hon ville hjälpa mig att dö.
Men jag ville inte dö, och det förvånade mig eftersom...
jag inte har nåt att leva för.
Utom...
Utom för att jag kanske har det.
Jag tror dig.
Och...
jag vill vara nån man kan tro på.
Men för att vara det behöver jag hjälp.
Okej.
Jag ska göra en snabb avgiftning.
Jag tar opiatblockerare.
De kommer att verka i min kropp i fem, sex timmar
och sen kommer jag att vara ren.
Och det du måste göra är att binda fast mig...
- och inte låta mig komma därifrån. - Varför?
Det görs oftast när man är nedsövd, av goda skäl.
Jonah...
Snälla.
Vart ska vi?
Till ett rum som ligger avsides.
Det blir mycket skrikande.
Hjälpen är ju på väg.
Maten räcker bara två dagar till.
- Säg inget. - Du kan inte lita på honom.
- Jag litar på mig själv. - Du är 16. Du vet inte...
Vad ger dig rätten? Att bestämma vem jag ska lita på?
Jag är din mamma.
Det ger mig rätten och jag ska kasta ut honom härifrån.
De må vara tokiga, men han är säker där.
- Okej. - Okej.
Om det är så säkert har du väl inget emot att jag sover där.
- Att jag gör honom sällskap. - Aldrig i livet!
Då stannar han.
SAL PSYK 135
Jag kan inte sova.
Inte jag heller.
Vad är det värsta du nånsin gjort mot nån?
Det var en grabb.
Alla hatade honom.
Jag såg honom på skolan, han svassade runt som en liten fikus.
Sättet han såg på en...
fick mig att vilja spy.
Jag hade längtat efter att slå ner honom.
Så en dag efter träningen...
log han mot mig.
Vad hände sen?
Jag spöade upp honom.
Jag tog tag i hans arm,
vred den bakom ryggen
och bröt den.
Jag ville att han skulle be mig sluta, men det gjorde han inte.
Jag...
Jag tog fram kuken...
och frågade om det var det han ville ha.
Och så pissade jag på honom.
Han berättade aldrig för nån.
Det beundrade jag.
Jag är ledsen.
Jag är verkligen ledsen.
Jag förlåter dig.
SAL PSYK 135
- Går det bra? - Ja. Spänn åt hårdare bara. Hårdare.
Vad som än händer får du inte släppa loss mig, okej?
Hur illa det än blir.
Tack.
Fan!
Jag vill tacka dig, Link.
Jag vill tacka för din uppoffring.
Du ska veta att det inte var förgäves.
Du ska veta att din tro på mig
fortsätter att inspirera mig, även nu när du är borta.
Det är på grund av det som jag nu vet vad jag måste göra.
Jag ville tacka dig för det.
Farväl, Link.
Får jag slå mig ner?
Vad läser ni?
Bibeln.
Av nyfikenhet. Jag har aldrig läst den.
Många lösa trådar.
Tror ni verkligen på allt som står?
Fallna änglar? Livet efter döden?
Ja.
Och ni tycker att jag är galen?
Jag tror att ni försöker hjälpa de här människorna.
Men ni vilseleder dem.
Inser ni att deras själar ligger i era händer nu?
Om jag trodde på själar hade jag varit orolig för din.
Det är så sant.
Jag visste vad Link tänkte göra, och jag tillät honom.
Jag har bett om förlåtelse.
Jag vet inte om jag får det.
Jag vet bara att jag gjorde det för att rädda människorna här.
Och om jag slutar att försöka...
- så har jag ingen rätt att leva. - Mer våld, fader?
- Vet ni vad en gudsdom är? - Berätta.
Det är en prövning på liv och död
där beviset för oskuld är överlevnad.
- Vad för slags prövning är det? - Vi går ut i dimman, båda två.
Jag tror att Gud skonar mig, precis som ni säkert tror att naturen skonar er.
Beroende på vem som dör, så får människorna här ett svar.
Då vet de vem de ska följa.
Jag är beredd att riskera livet för att ge dem det svaret.
Är ni?
- Har du sett Adrian? - Nej. Hur så?
- Jo, alltså... han var inte på sitt rum. - Då är han väl på toa.
Ni behöver inte leta efter honom.
- Vad menar du? - Han är ingen bra människa.
Jag kan se människor.
Precis som den där tjejens mamma, mrs Lambert...
Jag kunde se att hon var god.
Jag såg honom...
och då visste jag...
att han är ond.
Kom.
- Adrian? - Adrian!
- Adrian. - Adrian!
- Adrian!
Jag sa till läkaren att jag inte kan se människor när jag tar medicin.
Han är död nu och det är så tydligt.
Ondskan fanns inom dem.
- Var är Adrian? - Honom är jag inte klar med än.
Kom igen! Kom igen!
Kom igen. Släpp in oss.
Släpp in oss!
Jag klarar det inte. Snälla, släpp loss mig. Snälla.
Snälla, jag har ändrat mig.
Snälla, släpp loss mig.
Snälla, släpp mig.
- Du sa åt mig att inte göra det. - Snälla, jag har ändrat mig.
Snälla, släpp loss mig.
Jonah, snälla.
Tyvärr.
Släpp mig, för fan! Snälla!
Jag vet mer saker om dig, vet du.
Bryan berättade allt. Jag vet varifrån du kommer.
Jag vet var dina föräldrar är.
Jonah? Jonah.
Jonah!
- Du ljuger. - Nej, det gör jag inte.
Jag svär.
Det gör jag inte.
Berätta det du vet, då.
När du släpper loss mig, så berättar jag.
- Du vet ingenting. - Jo.
Nej!
Snälla.
Nej!
Jonah. Jonah!
Jonah!
Jag minns en sak.
- Snälla, Shelley. - Lyssna.
Du känner dem inte. Du var inte med dem.
Alex ljög. Eve kanske också ljuger.
Det betyder inte att de har hamstrat.
De har haft tid att samla mat.
De kan ha plundrat butikerna innan vi kollade.
- Det vet du inte. - Hon bad ju om sällskapsspel.
Om det är hennes största bekymmer är hon knappast i behov av mat.
- Om de har mat borde de dela med sig. - Jag kan fråga...
Tror du att de där subborna delar med sig?
- Du kanske inte gillar dem, men... - Du hörde inte vad jag hörde!
De ljuger. Båda två.
Jag beklagar det som hände dig, men kan du inte uppföra dig så håll tyst!
Så enkelt är det.
Det där var onödigt.
Nio måltider från anarki.
Vadå?
Det sägs att anarki bara är nio måltider bort.
Utan mat och vatten så dröjer det bara nio uteblivna måltider
innan folk börjar göra hemska saker.
Du...
Du är inte ensam, okej?
Nathalie, jag låter dig inte göra det.
Det är inte ditt val.
Fader Romanov och jag har bestämt oss.
Tänk om ni båda har fel? Om ni...
Om Thomas har rätt så dör vi. Men om en av oss har rätt...
om en av oss överlever, så vet ni vem ni ska följa.
Då kan den personen rädda er.
Jag skulle vilja vara ensam en stund för att be.
Sen sätter vi igång.
Jag tror på dig.
I Faderns, Sonens och den helige Andes namn, amen.
Bistå mig nu i nödens stund. Jag ber Dig.
I Faderns, Sonens och den helige Andes namn, amen.
Mrs Raven?
Mrs Raven, är ni redo?
Herren fick henne kanske på andra tankar.
Med Guds kraft,
nedstöt till helvetet Satan
och alla onda andar...
som vandrar omkring i världen...
Åh Gud!
Du måste släppa in oss.
Den kraftigaste dörren på hela psyket
är den som skyddar deras älskade mediciner.
Kom igen! Du...
Vad heter du? Vad heter du?
Säg vad du heter.
- Nash. - Nash, hör på. Du måste släppa honom.
- Vi tar honom härifrån. - Nej, jag...
- Jag kan inte låta er göra det. - Snälla, han är bara en grabb.
- Jag känner honom. - Det är inte så det funkar, okej.
Han måste dö.
Nu minns jag.
Fågel.
Jag har så ont.
De höll mig inlåst.
En kvinna kom.
Leende.
Hon började säga ord till mig.
Cykel.
Osammanhängande ord.
Lampa.
Jag vet inte varför, men...
orden...
Orden tog mig genom smärtan.
Hör på mig! Lyssna.
Lyssna.
När hon pratade...
kände jag orden istället för smärtan.
Bord.
Apelsin.
Penna.
Jag klarade det.
Pärla.
Stoppljus.
Och det kommer du med.
Kattdjur.
Lyssna på mig.
- Jag kan inte... - Hör min röst.
Dimma.
Tack.
Du är så vänlig.
Vad hände där ute? Vi såg er inte.
Inget hände.
Jag stod bara där med slutna ögon.
Sen hände allt.
Jag hörde honom dö.
Och han hade så ont.
Men där ute i dimman låter allt annorlunda
och det var så vackert.
Det lät som en främmande fågel eller en glaciär som kalvar.
Jag kände alltihop.
Jag kände hur naturen tog Romanov, precis som hon tog Link och Mikhail.
Jag kände hur hon kunde förnimma mig.
Hon vet att jag inte är ett hot.
Hon vet att jag är hennes budbärare.
Snälla!
Nej!
Nash, hur funkar det? Berätta, hur funkar det?
Den förflyttar sig, okej?
Den förflyttar sig från... från person till person.
- Det är mitt fel. - Varför är det ditt fel?
Berätta varför.
Nunnan på min skola...
Hon visade den för mig.
Okej? Ondskan fanns i henne.
Hon bad mig banka den ur henne, och det gjorde jag.
Och jag släppte ut den.
Jag släppte ut den.
Hör på mig, Nash.
Den finns inte i honom, inte i Adrian.
Du ser den inte, för det var inte du som släppte ut den. Det gjorde jag.
Det gjorde jag.
Jag måste bekämpa den.
Nej!
Han är inte ond. Jag kan bevisa det.
Jag kan bevisa det. Han är inte den onde.
Hur då?
För att jag är det.
- Du ljuger. - Nej.
- Bevisa det. - Bara du släpper in mig så.
Du förstår... Du är precis som de andra.
Du försöker lura mig...
Se mig i ögonen. Se mig i ögonen, Nash!
Se mig i ögonen och säg att du inte ser ondskan.
Jag tror dig inte.
Gör det, då.
Gör det!
Gör honom illa. Han är svag. Han äcklar mig. Jag vill se honom lida.
Jaså? Och mer då?
Vill du nåt mer?
Jag vill hitta grabben som våldtog min dotter.
Vad tänker du göra med honom?
Jag vill... tvinga ner honom på knä.
Jag vill... Jag vill trycka ner näven i honom.
Ner i halsen.
Och sen då?
Ända ner i magen på honom och dra ut inälvorna.
Jag vill att han försöker skrika.
Men han får inte fram ett ljud.
Och jag ger mig inte.
Jag vill att han ska plågas för evigt.
Jag vill att han ska lida...
känna ånger...
och böna och be.
Jag vill att han bönfaller mig.
Och sen ska han bli varse om att det inte finns nån räddning.
Och jag vill se honom i ögonen när han inser det.
Okej. Du kan komma in.
Det är lugnt.
Jag har dig.
Kom.
Du behöver duscha. Du luktar skit.
Dra åt helvete.
Gå till andra sidan rummet.
Släpp honom.
- Vi behöver inte göra det här. - Bekämpa ondskan är det enda man kan göra.
Det enda man kan göra i livet.
Den finns i dig.
Den finns verkligen i dig.
Jag letar rätt på Bryan och Mia och sen sticker vi härifrån.
Har vi en plan, chefen?
Trodde väl inte det.
- Verkar som att vi kommer att dö här. - Snälla Kyle.
Vad tänker du säga? Att maten räcker i ett par dagar?
Även om det är två eller tre dagar så spelar det ingen roll.
Tänk om dimman kom av en anledning?
Är det inte märkligt?
Alla som varit i dimman har dött, utom hon.
Utom Alex. Dimman ville inte ha henne.
Shelley, vi pratade ju om det här.
Det är nåt konstigt med dem.
När började allt det här? Det började när hon ljög.
- När hon ljög om att ha blivit våldtagen. - Vi måste lugna oss och få lite sömn.
Vi måste hitta en lösning!
Såvida ni inte vill dö här.
Är allt väl med dig?
Själv då?
Vet du vad jag tänkte på där inne?
Att jag aldrig hållit hand med en kille.
Jag har alltid velat det...
men du vet hur folk är.
Jag trodde att han skulle döda mig.
Så jag lovade mig själv...
att om jag överlevde...
skulle jag göra det.
Jag skulle hålla en kille i handen.
Jag skulle hålla den...
gå nerför gatan och skita i vad folk tycker.
För vem bryr sig? Eller hur?
Hör ni... Kommer ni?
Jag... Jag tror att jag stannar.
- Va? - Jag...
Jag är säker här och det är nära hem.
Så när det här är över kan allting bli som...
vanligt.
Adrian, kom.
Adrian, vi drar.
Säkert?
Tyler, sista chansen.
Undertexter: Sylvia Juhlin-Dannfelt